www.HoundDawgs.org
År 2065 förstördes vår värld av krig.
Vi sökte desperat efter ett nytt hem bland stjärnorna.
Och när vi trodde att vi hade hittat ett, insåg vi att vi inte var ensamma.
Vi har det viktigaste av uppdrag. Vi får inte misslyckas.
Vi är de sista.
"Varför?" hör jag er fråga.
Livet. Viljan att överleva finns i varje levande varelses arvsmassa.
Att härda ut, att utvecklas, till varje pris.
I miljarder år var Jorden många vackra och fantastiska varelsers hem.
De levde alla i harmoni med sin omgivning.
Däribland, naturligtvis, människan. - som sägs styra sitt eget öde.
Den dominanta arten som över miljoner år av evolution -
- stöpte om sin omgivning efter behov.
Ända tills för sju år sedan, år 2065.
Det var året då vår vackra planet tyvärr förstördes i ett atomkrig -
- som inte varade mer än 67 minuter.
Bomberna föll så fort att ingen hann ta farväl, be, eller ringa dem de höll av.
Världens befolkning visste knappt att ett krig hade börjat.
Men på ett kort ögonblick var vår värld försvunnen.
De få människor som överlevde flydde i spaningsfarkoster -
- till alla hörn av galaxen, i jakt på en ny planet att bo på.
Jag är ombord på en av dessa farkoster. Vi kan mycket väl vara den sista.
När vi fick signalen från Pegasus ställde vi om kurs -
- och åkte mot det som skulle bli vårt nya hem.
Pegasus offrade sig för att mänskligheten skulle kunna börja om -
- och skapa en framtid.
I vetskapen om att vi inte är de sista.
- Jag lossar sista skruven nu. - Se till att hålla i den.
- Lugn, jag har stadiga händer. - Jag vill inte förlora nån i onödan.
Det är gott om lösa skruvar här.
Menar du att vissa besättningsmedlemmar är mentalt instabila?
Eller förtalar du mitt skepps stadighet?
Ditt skepp? Håll käften, hon är min.
Såja. Vem som helt kan rikta henne rätt och trycka på startknappen.
Men det krävs ett geni, och jag är ett geni -
- för att hålla ihop och igång henne. Alltså är hon min.
Ursäkta, mina damer, men det här fartyget är mitt.
- Kapten... - Vems skepp är det?
- Jons skepp. - Duktiga flickor. Hur lång tid kvar?
- Jag installerar ventilen just nu. - Bra. Jag vill starta inom en timme.
Ett partikelmoln är på väg, och träffar det oss får vi byta mer än en ventil.
Uppfattat, sir. Jag jobbar så fort det går.
- Var var vi? - Ska bara se om han lyssnar. - Kapten?
Just det. Det är mitt skepp, eftersom jag ser till att det håller ihop -
- varje gång en viss Mike flyger för nära en stjärna, genom ett asteroidbälte -
- eller in i ett svart hål, eller vad du nu gör när du får kommandot,
Det är ju inte du som lagar henne just nu.
Att delegera ingår i mitt jobb, och det är ingen bra idé att riskera mitt liv -
- med en uppgift som en sjuåring klarar.
- Skicka Lila nästa gång. - Hon är för liten för dräkten.
Dessutom ska vi bara skicka ut dem som vi kan avvara.
Och utan mig kan vi inte flyga alls.
Jag hade för mig att kaptenen och andrepiloten också klarar det.
Ingen flyger som jag. Jag gör det till en konst.
Nu är jag redo att installera ventilen, komma in och klappa till dig.
Det motiverar mig, minsann. Se till att hörnen och skårorna matchar -
- så att du vet att du inte installerar den bak och fram.
Läser du ur manualen? Du var ju ett geni.
Skruva in skruven, stäng panelen och kom in.
- Sen kan jag göra ett trycktest. - Vänta tills jag kommit härifrån.
Lugn, inget kommer att explodera och skjuta ut dig i rymden.
Så länge du har gjort rätt, vill säga.
Varning: Trycket måste sänkas i heliumbehållarna.
- Fan. - Mike?
- Jag tappade en skruv. - Använd en av reserverna.
- Har du många kvar? - Efter sju år? Fråga inte ens.
Okej. Jag beklagar.
- Vad blir det till middag? - Din favoriträtt.
Biff, potatissallad och lökringar? Vilken tur jag har.
Edward satsar allt. Vi är ju alla tacksamma efter gårdagens festmåltid.
Luckan är stängd. Återvänder till luftslussen.
Mike anropar kommandobryggan. Jane, jag har gjort Petes jobb åt honom.
- Jag är på väg in igen. - Uppfattat. Kursen redan inlagd.
Mike är ombord och luftslussen är stängd.
Motorstart. Bra jobbat, grabbar.
Medan Pegasus flyger genom rymden så flyger en ubåt genom vatten.
- Har du en ubåt? - Jag? Nej.
Men jag har lagat ett par stycken.
Vad finns det mer i havet?
I havet? Det finns massor med saker i havet.
Har jag berättat om korallrev? Inte? Oj.
Ett korallrev är som en enorm, vacker undervattensträdgård.
Miljoner färger, och det sträcker ut sig hur långt som helst.
Och man kan utforska det med alla fiskarna.
När vi såg "Hajen" sa du att den handlade om havet.
Jo, det stämmer faktiskt. Men jag har...
Men jag har en känsla av att Hayley inte gillar att jag låter dig se "Hajen".
Kan vi ha det som en hemlis?
Ja, det kan vi, men bara för att du är min favoritperson ombord.
Uppfattat? Ska inte du vara i skolan? Är du säker?
Hayley, det är dags för Lilas lektioner. Hon är med Pete i maskinrummet.
Säg till om du vill att jag påminner henne.
Jag tyckte att din senaste lektion om människans historia var intressant.
Medicinskåp upplåst för sjukvårdare Hayley Matthews.
Motor nummer 4 är lite långsam och reagerar två sekunder sent.
Jag gör en signalkoll. Skickar testsignaler till enheter 1 -8.
- Hur var det ute? Fint väder? - Ja, skönt med lite vind.
- Bara en vanlig dag på jobbet. - Varje dag är en vanlig dag.
- Inte idag. - Jaså? Hurså?
- Det är en speciell dag för någon. - Hur menar du?
Grattis på födelsedagen.
- Hur tusan kom du ihåg det? - Pappas födelsedag.
Hans hade varit imorgon, så därför kom jag ihåg det.
Men jag tänker inte skvallra. Vi vill ju inte fira något.
Att åren går är inte nåt jag vill fira, direkt.
- Då tar jag tillbaka presenten. - Jag sa inte att jag inte ville ha den.
- Vad är det? - Att inte veta är ju halva poängen.
Okej. Det är bäst att det inte är nåt som hoppar ut och biter mig i ansiktet.
Nu sabbade du överraskningen.
- Har du bakat en kaka? Du? Baka kaka? - Jag fick Hayley att baka den,
Jag ville inte slösa mer ingredienser efter tolv misslyckade försök.
Det var del av en matlagningskurs för Lila.
- Så den är från Lila och Hayley. - Det var jag som beställde den.
Utan mig skulle den där kakan inte ens finnas.
Kommer det finnas hav dit vi åker?
Förmodligen inte. Jag tror inte ens att planeten vi ska till är beboelig.
De säger att vår planet kommer att vara den som all kommer att åka till.
Jo... de vill bara att du inte oroar dig.
- Vad har jag alltid sagt? - Sanningen.
Just det. Pete berättar alltid sanningen för dig.
Jag kommer aldrig ljuga för dig. Borde inte du plugga lite nu?
Okej. Om Hayley frågar var jag är, kan du säga att du inte sett mig?
Du är min favoritbesättningsmedlem. Så jag kan ljuga för alla andra.
- Ge dig iväg nu. - Är jag bland dem, herr Burton?
Nej. En ingenjör ljuger aldrig för sin kapten.
Han kanske överdriver lite ibland för uppskattning.
- Snygg räddning. - Fixa syrematarna på C -däck.
De andra enheterna jobbar övertid, och bränns de ut -
- så blir det genast problem med att andas.
Särskilt när du ödslar syre genom att använda en svetsenhet.
De bränns inte ut. Jag kan ersätta den trasiga med den från nödkapseln.
- Så det är ingen fara. - Du kan inte ta den från nödkapseln.
Den är dels inte stor nog för ett helt däck -
- och den måste finnas i nödkapseln om nån ska kunna överleva i den!
- Är du sugen på att åka iväg i den? - Lägg av.
Sluta nu. - Pete, jag vet att du har mycket att göra.
Men Edward har rätt. Sätt tillbaka enheten i kapseln.
Och laga den på C -däck inom 24 timmar.
Annars kan du fara iväg med kapseln och ge oss andra mer syre.
Ja, chefen.
- Var det nåt mer? - Nej.
Vi är nog alla hungriga snart.
Det är väl din tur att laga mat?
Vilken fantastisk dag.
Nå?
Plasmaöverslaget slog inte bara ut ventilen.
Tack. Du är överväldigande generös.
Kan jag få tillbaka lådan? Jag kan behöva den sen.
- Den är min, du gav mig den. - Det är smulor kvar. Jag vill ha.
- Visst. Varsågod. - Tack.
- Det var gott. - Ja, visst var det?
Du har lite där... Precis där.
Precis... Jag försöker bara..
Du stöter på mig! Jag vet det.
- Nej, du hade nåt på... - Det där är en flirt.
Tror du inte jag vet när nån flirtar efter sju år ombord?
Okej, så här är det... Det är min födelsedag.
- Det är min födelsedag. - Jag tillåter det.
Kom.
- Lägg av. - Är analysen redan klar?
- Svar nej. Vi har fått ett meddelande. - Så här långt bort?
- Från vem då? - Från Utah.
- Vad säger de? - Det är krypterat.
- Bara kaptenen får se det. - Fan. Hur lång tid har det tagit?
Om de höll sig till sin rutt så skickades det för 4 månader sedan.
Om det skickats från så långt och tagit sån tid så måste det vara viktigt.
Jag tror ni vet att det varit svårt för mig sen vi åkte, kapten.
Jag får väga att hålla allt igång och spara tillgångar.
- Jag har fått lite extra ut av... - Pete, jag vet,
Motorn jobbar i princip dubbelt så hårt som den borde.
Den bränner antimateria fort och därför...
Pete!
Vi har inte tillräckligt med antimateria för att återvända.
Vi kommer dit, men vi kan inte åka hem.
- Är du säker? - Helt och hållet.
- Pegasus, bekräfta min slutsats. - Slutsats bekräftad, Pete.
Vi har inte tillräckligt med antimateria för att återvända till Jorden.
- Ni borde meddela besättningen. - Nej.
Det är hoppet som håller skeppet igång. Det vill jag inte ta ifrån dem.
Mitt hopp börjar ta slut snabbare än mina skruvar gör.
Kapten, vi har fått ett meddelande från Utah.
Enbart för kaptenen att se.
- Det löser sig. Det gör alltid det. - Jo.
Du måste hålla tyst om det tills dess, okej?
Lystring, Edward meddelar att middagen är klar.
Om ni beger er till mässen, så hoppas jag att ni låter det smaka.
Du ska alltid veta, alltid komma ihåg...
...att jag älskar dig mer än något annat som finns.
Jag vet att det är ömsesidigt.
Jag kommer alltid att finnas med dig.
Fullfölj ditt uppdrag.
Det är det viktigaste för båda.
Mänsklighetens framtid hänger på det.
- Adjö, min älskade. - Slut på meddelandet.
- Vad är det du tecknar? - Varsågoda.
- Visst ser det gott ut? - Ja, det gör det.
- Det finns ju gott om mat. - Alla har inte tagit än.
- Ge mig lite mer mat. - Flytta på dig!
- Säg inte åt mig att flytta! - Mike, sluta nu.
Han experimenterar ändå säkert på oss.
Varje morgon håller ni på så.
Tro mig, jag har bättre objekt att utföra experiment på än er.
- Hur smakar biffen, Mike? - Bittert.
Idag vill jag ha den medium med pepparsås.
Och en vinlista. Var är vinlistan, Edward?
- Det luktar gott. - Vin...
En flaska merlot... Cabernet sauvignon...
- Du känner inte till sånt, men... - Det här var fantastiskt, Edward.
- Dickens hade varit stolt. - Jag ser fram emot när det är din tur.
Försök själv göra nåt gott av bara protein och kolhydrater.
Jag tar gärna ditt skift om du kan se till att fixa mitt duschmunstycke.
Vad har jag sagt om att ta loss det för att... testa vattentrycket?
- Vad gör du i duschen? - Nåt måste jag ju roa mig med!
Som ni vet var vi tvungna att stanna motorerna för reparationer.
Allt är bra, och jag ville att ni skulle veta det.
Visst, att gasa på i sju år på ett transportskepp för kortare turer...
Vi gasar inte på, vi får henne att spinna.
Men du har rätt i att de här fartygen inte är byggda för de här avstånden.
- Nej, är det sant? - Inget privatliv, dålig hygien...
- Eller träningsmöjligheter. - Vi installerar gymmet nästa vecka.
- Jag hade tänkt skriva och klaga om det. - Och pilotstolen gnisslar.
Hörni... Hallå!
Låt kaptenen tala. Jag tror att han har nåt att säga.
Kapten?
Vi fick en statusrapport från Utah.
De är de som ligger närmast oss sedan avfärd, i sektor 349 G.
Planeten de var på väg till gav negativt resultat.
Så de har vänt om för att återvända till flottan.
Jag vet att det inte är goda nyheter, men vi har ett uppdrag.
De innebär bara att vi blir de som upptäcker den nya Jorden.
Sju år bortslösade. Fjorton när de väl återvänder.
Alla visste vad de gav sig in på. Vissas resor var dubbelt så långa.
Vissa äkte bara i ett år och hade kommunikation med flottan hela vägen.
Varför kunde jag inte hamnat på ett sånt skepp?
- Det hade vi nog alla föredragit. - Ju längre uppdrag, desto större risk.
Och desto mindre chans att återvända. Det visste alla.
- Instämmer. - Vi är i gott skick för en gammal skorv.
Inte mycket tröst för någon som inte fick välja för sju år sen.
Hon fick sju år mer än hon annars hade haft.
- Vad är det för liv? - Hur kan du säga så?
Hon har mer godhet i sitt lillfinger än du har i hela din kropp.
- En godhet som kommer att ruttna... - Hallå!
- Varför ska du alltid...? - Lyssna nu.
Så länge vi har ett uppdrag så har vi hopp. Det här kan vara rätt planet.
Den ligger i rätt zon. - Edward, alla dina mätningar ser väl bra ut?
Än så länge.
- Kan du utveckla? - Har du mer att säga om det?
Tja... Mina mätningar på avstånd har inte visat på obeboelighet.
Men det är fortfarande en chansning. Vi vet inte förrän jag skickat ut sonden.
Men statistiskt sett...
...är det osannolikt att vårt skepp, eller något annat, kommer att lyckas.
Men vad tusan, vi kan odla egen mat och återanvända vatten.
Om vi vänder om, så kommer vi att överleva...
- Jag går tillbaka till jobbet. - ...tills syret tar slut.
- Jag reparerar dem just nu. - Och så kvävs vi till döds.
- Ska han vara uppmuntrande? - Han är Edward.
Jag säger bara att det är så det ser ut.
Och jag säger sluta vara negativ, vi har jobb att göra.
- Och ditt jobb är viktigast just nu. - Hon har rätt, Edward.
När vi kommer dit måste du kolla alla mätningar, och vi har bara en sond.
- Äntligen har du ett syfte. - Dra åt helvete.
Får jag ta mer mat nu?
Jag måste till kommandobryggan. Pegasus har nog tråkigt.
Jag går. Jag ville inte ha mer mat ändå.
Vi är nästan framme, hörni.
Men jag undrar hur det gick för Utah.
- Och hur många skepp vi har förlorat. - Några måste det vara.
Hoppas bara att det inte var på väg till en beboelig planet.
Om de hittar en, är det sju år tillbaka, och sen flera år till den.
- Hayley... - Vad är det, raring?
Får jag se på en film med Pete ikväll?
Inte ikväll. Vi har mycket att göra imorgon, så du måste sova.
Och smyg inte runt ombord. Gerry blir grinig om han blir väckt.
Det räcker. Nu går jag.
Du ska alltid veta, alltid komma ihåg...
...att jag älskar dig mer än något annat som finns.
Jag vet att det är ömsesidigt.
Jag kommer alltid att finnas med dig.
Fullfölj ditt uppdrag.
Det är det viktigaste för båda.
Mänsklighetens framtid hänger på det.
Adjö, min älskade.
Slut på meddelandet, kapten.
Ska jag spela det igen?
Har du borstat tänderna? Bra, för jag vill inte leka tandläkare igen.
- Att dra Petes tand räckte bra. - Pete sa att ingen annan fick göra det.
Han sa att för att vara sjuksköterska är du en bra tandläkare.
Jaså, det sa han? Det var vänligt av honom.
Men i ärlighetens namn skulle jag gärna slippa göra allt sjukvårdsrelaterat.
- Är du upptagen? - Jag flyger inte ens. Autopiloten är på.
- Oj. - Jo, Jane lade in en bra kurs.
Jag menade att det var imponerande slappt.
Men när du har tid, så är det dags för... "Night of the Living Dead".
- Måste du välja den igen? - Det är ju en klassiker du älskar!
Ge den en chans till, Jag vet att du älskar den egentligen.
- Kan du inte sova, Pete? - Kan inte jag sova, så får inte du sova.
- Inget popcorn? - Du kan få lite återvunnen protein.
Nej tack.
- Hur var mina föräldrar? - De var fina människor.
Bästa sortens föräldrar, såna som älskar en väldigt mycket.
- Varför lämnade de mig? - Det gjorde de inte.
De räddade dig när de inte kunde rädda sig själva.
Du var för ung för att minnas det. Det var förvirrat när vi lämnade Jorden.
Vissa lämnades kvar när de kanske inte borde ha gjort det.
- Det fanns inte plats för alla. - Dog de?
Det vet jag inte, raring.
Jag vet att de ville hitta ett nytt hem och gav dig till mig när du var liten.
Nu är du så stor att jag inte kan bära dig som jag kunde då.
Men jag ska göra så gott jag kan. Jag ska hitta ett nytt hem åt dig.
Vi kommer att klara oss, du och jag.
- God natt, Hayley. - God natt, raring.
Sov sött.
Ska du ha lite?
Är allt bra med henne?
Hon frågade om sina föräldrar.
- Vad sa du? - Att de älskade henne och...
- ...och att de ville ha henne här. - Nån dag får du berätta sanningen.
Jag vet.
Inte idag. Hon är för ung.
Jag trodde verkligen på Utah.
Jag vet att vem som helt av oss kan vara den som lyckas, men de såg lovande ut.
- Vissa har större chans än andra. - Fokusera på vårt uppdrag.
Att tänka på de andra kommer att göra dig vansinnig.
- Nån kommer att hitta ett ställe. - Den som gör det blir legendarisk.
Som de som flög först, eller landade på Månen eller Mars.
Alla minns deras namn, och alla kommer att minnas -
- de allra första som hittar en ny värld. Särskilt om de säger nåt minnesvärt.
Jane, menar du som det Neil Armstrong sa på månen?
Fast om jag visste att jag skulle vara först på en ny värld...
- ...så skulle jag sälja min replik. - Du skojar.
Nej, sjunga en jingel, eller säga en reklamslogan.
Det skulle kommas ihåg för evigt, och vara värt en förmögenhet.
Jag är rätt säker på att de flesta reklamare brann upp i kriget.
- Du får nöja dig med att säga nåt djupt. - Nåt djupt?
Neil Armstrong sa att orden bara kom och inte hade skrivits i förväg.
Men efter det skrev NASA flera tal i förväg -
- som det James Church sa när han tog sina första steg på Mars.
Många av dem som inte användes finns i mitt arkiv.
Du kan få några att läsa som inspiration.
Jag funderar på att ligga med Pete.
- Vet han om det? - Nej. Jag har i alla fall inte sagt nåt.
- Han är nog villig, - Ja, han är ju man.
Jag saknar verkligen känslan av en man ovanpå mig.
- Varför just Pete? - Jag tror han skulle anstränga sig.
Det är rimligt om ni blir ihop. Ni är nästan Lilas föräldrar.
Jag vill inte bli ihop med Pete.
Jag bara skojade.
Glöm det.
Visst. Se bara till att han fixar syreenheten först.
Så att det inte blir strypsex av det.
God morgon, allesammans. Hoppas att ni har sovit gott.
Kaptenen har kallat till möte i mässen 08.00, före frukost. Tack.
- God morgon. Var är Lila? - Hon sover än.
- Gerry? - Han är bakfull.
Jaha. Imorgon når vi målsolystemet.
När vi är tillräckligt nära skickar vi ut sonden.
- Edward, kan du ta över? - Två saker är allra viktigast.
Dels en atmosfär som är lik vår: Väte, syre, argon.
Och så att det finns vatten eller is. De två är viktigast.
Nåt som vore trevligt är ett ekosystem med ätlig flora och fauna.
- Och djur? - Möjliga utomjordingar?
Nåt hönsliknande vore trevligt.
Ofarliga djur är knappast sannolikt.
När vi väl skickat ut sonden så gör vi mätningar -
- tills vi har ett slutgiltigt resultat.
Är resultaten positiva, så skickar vi en signal till flottan innan vi landar.
- Och om de är negativa? - Är den obeboelig, så åker vi vidare.
- Hem, tillbaka till flottan? - Det är planen.
Skärp ihop er nu. Vi är nästan framme. Se till att det blir en bra dag.
Visa mig...
Det blir bara sämre. Hur mår du?
Inte särskilt bra, men jag undrar om det har mindre med sjukdomen att göra.
Jag har alltid varit medveten om att jag kan dö ombord på det här skeppet.
Inget är säkert, Gerry.
Jag är inte ens säker på om mänskligheten förtjänar en andra chans.
- Vi gör bara om samma misstag. - Vilka misstag skulle du inte göra om?
- Lita på kineserna. - Inte alls rasistiskt.
- Nej, det är sanning. - Kanske för din generation.
Ja, förlåt. Jag trodde att du var en av de sista människorna.
Utan ett hem, irrande lika mållöst som jag.
Du, Gerry...
- Vänta. - Nej, förlåt för att jag är så deppig.
Låt mig ge dig något mot din väldigt tydliga smärta.
- Det här hjälper. - Jag klarar mig. Det är säkert.
...sjukvårdare Hayley Matthews.
Pegasus, vem utom jag har öppnat medicinskåpet?
Bara ni och kaptenen har tillgång.
Ni öppnade det för fjorton timmar sedan.
- Förlåt mig. - För att jag fick reda på det?
- Ja. - Du, Gerry...
Om du haft så ont hade jag gett det till dig i rätt dos.
Jag tog det tills smärtan försvann. Det är rätt dos.
- Du kan dö om du tar för mycket. - Inget hot om man har en dödlig sjukdom.
- Du kan leva i många år till. - Säkert underbara år.
- Gerry... - Lyssna på mig, Hayley.
Jag kan lova dig att dö är det sista jag tänker göra.
"De kommer för att ta dig, Barbara."
- Varför smyger du på mig? - Den här gamla skitfilmen...
- Är du full? - Varför ser du aldrig på nåt bra?
Var fick du flaskan ifrån? Har du gömt den för oss andra?
- Jag har inte druckit alkohol på ett år. - Det struntar jag i.
Jag struntar i både dig och din kompis.
Jag vill bara att ni går och dör och lämnar mig ifred.
- Gå och lägg dig, så du nyktrar till. - Du ödslar tid på ren skit!
Vad fan är det med dig? Ska du dra ned oss andra i din depression?
Vill du att jag mördar dig? Är det så det är?
Du kan ju försöka. Ha ihjäl mig.
Vem ska sen tolka sondens data?
Just nu är jag den viktigaste personen ombord!
- Du ska få se hur viktig du är! - Varning: Larmnivå orange.
Varning: Larmnivå orange. Varning: Larmnivå orange.
Det är inte möjligt. Vi är för långt borta.
Vad är problemet?
Kaptenen till kommandobryggan! Vi har larmnivå orange.
- Det lät som om du sa larmnivå orange. - Det stämmer, sir.
Den är precis inom avläsbart avstånd. Den verkar inte röra på sig.
- Kan vi se den? - Om vi roterar.
Maskinstopp. Möt mig i operationscentralen.
Vad är det? Kommer vi att explodera?
Brinner det? Håller luften på att ta slut? Är nån gravid?
Kan du vänligen förklara vad som händer?
- Vi har larmnivå orange. - Vad fan betyder det?
Att det är en annan farkost där ute.
- Jag kunde knappt tro det. - Jag gör det inte än.
- Tro på det. Det är sant. - Pegasus, vet vi vem det är?
Farkosten saknar signalsändare och transponder.
- Det är av PT 32 -modell. - Samma som vi.
Det är den vanligaste spanarmodellen. Ett av våra som är ur kurs?
Det närmaste var Utah. Det kan inte vara ett av våra som är på fel kurs.
Pegasus, teleskop: Koordinater 87, vektor 12A.
Zooma in. Förbättra bild.
- Lysande. En kinesisk farkost. - Hur fan kom de hit?
De gjorde samma mätningar som vi gjorde.
- De kanske åkte några månader före oss. - Men varför har de stannat?
- Varför inte fortsätta in i solsystemet? - Deras sond kanske inte gav resultat.
- Så de gav upp. - Eller så reparerar de.
- De kanske är döda. - Vi kanske borde sluta spekulera.
Just nu vet vi bara att det är en farkost där ute.
Mike, fortsätt framåt, men sväng mot dem så att vi kan ta en titt.
Edward, väck alla.
- Tänk om de är fientliga. - Vi är för nära för att stanna nu.
Farkosten kan ha reservdelar vi behöver.
Det kan förenkla enormt mycket för oss.
Just det, och vi har börjar få slut på viss medicin snabbare än vi borde.
Det som fick dem att stanna kan hända oss med!
Okej. Eller så kan informationen ombord hjälpa oss förutse något.
- Jag vägrar följa i död mans fotspår. - Tänk om de behöver vår hjälp.
Skitsamma. Vi utför uppdraget, sen kan vi kolla dem, om vi måste vända om.
- Det går inte. - Du är säker på att en ny värld väntar.
Ni har inte ens skickat ut sonden. Har ni talat med Gud?
- Vi kan inte åka hem. - Kapten?
Plasmaöverslaget förra veckan brände 12 kubik antimateria.
Då använder vi reserven. Pete?
- Det har vi redan gjort. - Farkosten kan ha antimateria ombord.
- När hade du tänkte berätta det? - Det är ingen demokrati.
Vi ska borda farkosten och hjälpa dem, oss själva eller bägge.
Informationen i deras datorsystem är av avgörande betydelse för oss.
Vi måste göra det här. Vi har inget val.
Kapten, alla anrop till den oidentifierade PT 32:An är obesvarade.
Jag kan inte synkronisera med deras AI -
- vilket är ovanligt. De kan ha kopplats ned.
Kursen är satt, och vi kan docka inom en timme.
När vi kommer in beger vi oss direkt till kommandobryggans dator -
- och försöker länka till den, sen till maskinrummet och ser om de har bränsle.
- Okay, Jane, vi är redo vid luftslussen. - Uppfattat. Lycka till.
Jon anropar Jane. Vi är ombord på den kinesiska farkosten. Stäng slussen.
Jane, den oidentifierade PT 32:Ans skrov är bara 62% helt.
Vi bör låsa slussen och dra tillbaka dockningskorridoren -
- tills uppdraget är slutfört.
Farkostens skrov är nu bara 61% helt.
Det här är obehagligt. Var är alla?
Vi borde i alla fall ha stött på några kroppar.
Tappa inte fattningen nu. Pete, kolla där inne.
Ja, sir.
Möt oss på kommandobryggan.
Här inne finns bara ruttnad mat, kapten.
- Läser du av luftnivån här? - Uppfattat.
Allt är på kinesiska.
Om deras system visar information på samma sätt som vårt -
- så har vi bra lufttryck...
Det är rätt varmt, men det finns syre, så vi borde kunna andas.
- Så vi kan ta av de här? - Visst. Efter dig.
Okej, du måste få igång huvudmotorn -
- så att vi kan starta datorn.
Visst.
Ja, sådär.
Okej, jag ska se om jag kan komma åt deras logg och se vad som hände.
Kolla om vi kan ta nåt ur maskinrummet.
Mike, ta reda på hur de kom hit och hur länge de varit här.
- Hur bra är din kinesiska? - Jag har inte använt den på länge.
Ja, samma här.
De här farkosterna har alla identiska styrsystem.
Alla byggda i Taiwan.
Hayley kan kinesiska. Hon kanske kan översätta, när vi väl hittat loggen.
Ingen besättning. Inga livstecken.
Var det här det som hände henne?
Jag tror att jag har hittat nåt.
Var det allt?
Det är den sista. Han såg inte direkt orolig ut.
Mer allvarlig. Vad som nu hände, så kanske de inte anade det.
- Hur går det med transportloggen? - Inte bra.
Rubrikerna är på kinesiska. Jag får ta en i taget.
Ladda upp dem till Pegasus, så att Hayley kan börja översätta.
- Jag gör det nu. - Okej.
- Vad? - Det är nån annan ombord.
- Vem då? - Jag vet inte.
Jag har sett skräckfilmer, så jag vet att man inte ska kolla underliga ljud.
Inte förrän man hämtat sina vänner och kan kolla tillsammans.
- Jag kollar med sensorerna. Nedkopplade. - Då är vi blinda.
Vi får gå igenom det systematiskt.
Håll er nära. Kom nu.
Jane, de fick igång AI -enheten från The Dragon. Vi är nu sammankopplade.
Hayley, Mike har skickat filer han vill att du översätter.
Många av systemen på The Dragon är nere, däribland de interna sensorerna.
Kaptenen har just beordrat radiotystnad mellan farkosterna.
De har en kod 7 -situation ombord.
- Mike, håll utkik bakåt. - Uppfattat, kapten.
- Jag trodde vi hade kolla hela skeppet. - Tydligen inte.
- Är du säker på att du såg något? - Jag är säker.
- Jag har aldrig sett dig springa så. - Tror du mig inte, gå och kolla själv.
- Vad såg du? - Jag såg inte riktigt men det var som...
- En galen typ, nästan två meter lång. - Två meter...
Det var nere i maskinrummet.
- Pete, det var i maskinrummet. - Okej, okej.
Där borta är det. Vill du gå först?
Visst.
Okej.
- Fan, det är bara ett barn. - Petes tvåmetersmonster.
- Men han fick omkull dig. - Jag snubblade.
Vi får hoppas att han vet något.
Jag tar honom.
Kom nu.
- Två meter, sa du? - Strunt samma.
- Du var ju till stor hjälp. - Jag är en ledare, så jag varnade dig.
Kapten? Mike och jag undrade. Om något hände er -
- vem skulle ni vilja tog över kommandot ombord?
- Ifall det händer något. - Jag vet faktiskt svaret redan.
Jag antog att det skulle vara den som vet mest om skeppet.
Jag skulle utgå helt från utseende. - Anropar kommandobryggan.
- Vad händer, kapten? - Vi hittade en ung kinesisk pojke.
Men luftslussen funkar inte. Kan du låsa upp den?
Det ska inte vara några problem här. - Pegasus, lås upp slussen.
Slussen har låsts. Kan endast öppnas manuellt.
- Det beror på mig. - Vad menar du?
Kapten, jag låste den.
Ifall nån från det kinesiska skeppet försökte ta över Pegasus.
Det är bara vi och en pojke, så du kan släppa in oss.
Vi kan inte riskera det. Det som hände där får inte hända här.
Ni får stanna där tills vi vet vad som händer.
- Öppna dörren, för fan. - Det är bara vi.
Öppna dörren, det är en direkt order.
Sedan kaptenen lämnat skeppet är befälet mitt, och jag tar inte risken.
Ni borde inte ens ha tagit av er hjälmarna.
Vi vet inte vad som hände med besättningen där, om de blev sjuka.
Ni har utsatt hela uppdraget för fara genom att...
Jag trodde att han aldrig skulle sluta prata.
- Jag bara lugnade Edward en aning, sir. - Hayley...
- Jag öppnar manuellt. - Luftsluss öppen.
- "Utifrån utseende". - Alltså jag.
Du har utsatt våra liv för fara. Du borde ha lämnat honom att dö.
- Fast ni borde gjort slut på honom. - Han är ju bara barnet.
- Skulle du vilja se Lila mördas? - Inte samma sak! Hon är inte vår fiende!
- Men det är hans folk! - En inställning som ledde oss hit.
Nu är det som det är.
Och hans folk är ute efter samma sak som vi är.
Jag betvivlar att bägge våra flaggor kommer att vaja bredvid varann.
- Hayley, vad vet du om honom? - Inte mycket.
Han är 4 -6 år gammal. Undernärd och smutsig.
Han är traumatiserad av det som hände ombord, eller att han blivit ensam kvar.
- Han är nedsövd. - Jag pratar med honom sen.
Kapten, Pete vill prata med er från ombord The Dragon.
Jag har kollat deras antimateriaförråd. De har nästan inget kvar.
- Inte ens i närheten av vad vi behöver. - Är du säker?
Ja, helt och hållet. De verkar inte ha lämnat något kvar för hemresan.
Uppfattat.
Jag skickar över Mike, så att ni kan ta allt som går att ta med sig.
- När ni är klara, så fortsätter vi. - Uppfattat.
Är du nöjd nu? Lysande!
- Vilka grejer de hade här. - Och du har kollat deras reserver?
Ja, dubbelt upp. Det är bara att inse att de hade enkelbiljett.
- Tror du de visste nåt vi inte vet? - Hinna först till planeten och ta den.
- Kom, så sticker vi. - Bra plan.
- Jag tog just alla isotopskydd. - Det är redan varmare.
- Vad kommer att hända? - Om några minuter är skeppet borta.
- Vi ses ombord. Skynda inte. - Det där var inte kul!
Jag tror att han hade utsett mig till kapten till slut.
- Du kunde inte ens få Edward att öppna. - Jag lät dig provspela för rollen.
Fan också. Jag lämnade kvar min avläsningsenhet.
- Vi hinner inte hämta den. - Tio minuter innan skeppet exploderar.
- Vi ses på kommandobryggan. - Ja, skynda på.
- Pete anropar. - Uppfattat.
- Luftslussen är låst igen. - Är du kvar där, Pete?
- Ja, och jag vill gärna komma tillbaka. - Ingen här har rört slussen.
- Edward. - Han är medvetslös.
- Pegasus, vem låste slussen? - Det var The Dragon själv.
Varning: Skrovskada. Slussisolering inledd.
- Vad var det? - Explosion i slussen.
- Är vi fortfarande säkra? - Innerdörren håller.
- Den yttre är borta. - Pete är kvar.
- Vad menar du? - Han skulle hämta nåt.
- Pete, när smäller den där motorn? - Om ungefär sju minuter!
Pete, se till att få på dig en rymddräkt, så kan du ta dig till oss.
Alla dräkter och hjälmar är ombord på Pegasus!
Just det. Lyssna nu, Pete.
Jag manövrerar oss bredvid. Om du öppnar dörren -
- kommer luften att skjuta ut dig till oss. Du kan överleva det.
Hur ska han komma in? Den yttre slussdörren hänger lös.
- Öppnar vi den förlorar vi vårt syre. - Vi låser delar av skeppet.
Det tar för lång tid, och när vi väl tryckutjämnar kommer han stötas bort.
Pete, ta dig till nödkapseln, så plockar vi upp dig från den.
Okej, jag ordnar det.
Mike, kolla att Edward fortfarande är medvetslös och att Hayley har pojken.
Jane, flytta bort oss från fartyget. - Mike, ta ett vapen.
- Borde vi inte vänta? - Gör som jag säger.
Varning: Antimateriakammaren ombord på The Dragon är instabil.
Varning: Pegasus är inom explosionsradien.
- Fortfarande ingen nödkapsel. - Kom igen, Pete.
- Det finns ingen nödkapsel. - Pete...
Det gör inget. Det är mitt fel.
- Jag beklagar. - Jag med.
Syreenheterna måste rensas nån gång i månaden.
Annars sprängs ventilen, och vi har inte många kvar.
Ventilerna finns i skåpet i mitt rum.
- Pete... - Lyssna. Det här måste ni veta.
Nödbatterierna i medicinenheten driver just nu vattenåtervinningen.
Så om ni behöver medicinenheten, så måste i byta dem manuellt.
Det har varit en ära, Pete.
Detsamma.
Jag är ledsen. Jag är så ledsen.
- Jag borde inte låtit dig gå tillbaka. - Tyst med dig.
Du har inget att be om ursäkt för. Sköt om dig nu.
- Pete... - Hej, gumman.
Snälla Pete, kom tillbaka.
Jag vill, men... det går inte. Det har hänt en olycka, och jag är fast här.
Det är väldigt dumt. Men lyssna nu...
- Allting blir bra, för Hayley är... - Vad kommer att hända?
Okej...
Om ungefär en minut så kommer jag att dö.
Men det kommer att gå fort.
Och det är okej, för under den minuten får jag prata med dig.
Jag kan säga till dig att jag älskar dig väldigt, väldigt mycket.
Och att jag är så glad eftersom du...
Eftersom du kommer att få se havet, och jag hjälpte dig att komma dit.
Var inte ledsen, raring.
Jag älskar dig väldigt mycket.
Och jag vill att du håller en sak hemlig. Kan du göra det?
Luta dig fram, så nära monitorn du kan.
Säg till Hayley att jag är ledsen att jag inte berättat allt jag borde.
Okej, kan du göra det?
Jag har inte lång tid kvar.
Förstår du?
Var inte ledsen, raring. Allt kommer att bli bra.
Jag älskar dig.
Vad var det jag sa? Jag sa att vi inte skulle beblanda oss med kineserna.
Det här hade ingen kunnat förutse.
Vad bra att ni anser det.
För vi förlorade just den ende som kunde hålla det här skeppet igång!
Men som tur är så är vi redan i solsystemet.
Jag vet inte hur den här skorven ska kunna hållas igång nu.
Mike, ta av dig dräkten. - Jane, återställ kursen.
Spelar upp logg 8470.
- Jag lossar sista skruven nu. - Se till att hålla i den.
- Lugn, jag har stadiga händer. - Jag vill inte förlora nån i onödan.
Det är gott om lösa skruvar här.
Menar du att vissa besättningsmedlemmar är mentalt instabila?
Eller förtalar du mitt skepps stadighet?
Ditt skepp? Håll käften, hon är min.
Såja. Vem som helst kan rikta henne rätt och trycka på startknappen.
Men det krävs ett geni, och jag är ett geni...
- Hur är det med dig? - ...hålla ihop. Alltså är hon min.
Ursäkta, mina damer, men det här fartyget är mitt.
- Kapten... - Vems skepp är det?
- Jons skepp. - Duktiga flickor. Hur lång tid kvar?
- Jag installerar ventilen just nu. - Bra. Jag vill starta inom en timme.
Ett partikelmoln är på väg, och träffar det oss får vi byta mer än en ventil.
Uppfattat, sir. Jag jobbar så fort det går.
- Var var vi? - Ska bara se om han lyssnar. - Kapten?
Just det. Det är mitt skepp, eftersom jag ser till att det håller ihop -
- varje gång en viss Mike flyger för nära en stjärna, genom ett asteroidbälte -
- eller in i ett svart hål, eller vad du nu gör när du får kommandot,
Det är ju inte du som lagar henne just nu.
Att delegera ingår i mitt jobb, och det är ingen bra idé att riskera mitt liv -
- med en uppgift som en sjuåring klarar.
- Skicka Lila nästa gång. - Hon är för liten för dräkten.
Dessutom ska vi bara skicka ut dem som vi kan avvara.
- Hur mår du? - Jag överlever.
Du slog mig väldigt hårt.
Vi skulle inte ha släppt ombord dem, enligt reglerna.
Pete är död.
Vad?
- Hur gick det till? - Sluta prata, snälla.
Lyssna på mig. Lugna dig!
Kan du prata engelska?
- Kontakta kapten. - Säkerhetsrisk i sjukstugan.
Säkerhetsrisk i sjukstugan.
Det är ingen fara.
Ta reda på vad som hände på hans skepp.
Och släpp honom inte ur sikte.
Inte honom heller.
Hon är död.
Betyder det att jag inte hallucinerar?
Kom igen. Du vet bättre än så.
Jag kan vara död och och du kan hallucinera fram mig ändå.
Lysande. Det bästa av båda världar.
Alla borde förbereda sig för döden.
- Hur mår han? - Han sover.
- Fick du honom att berätta något? - Inte mycket.
Min kinesiska är inte särskilt bra, och även med översättningsprogrammen -
- så var det ändå vissa frågor han inte ville besvara.
Jag frågade om hans föräldrar och de andra ombord, men inget svar.
Det måste ha hänt något oerhört traumatiskt ombord, men...
Han vill inte berätta.
Jaha. Mike och Edward hittade reseloggen.
Pete...
Han hade rätt. De hade inte sparat något för returresan.
De brände allt de hade för att nå hit några månader före oss.
Nödkapseln sändes ut för sex månader sedan.
- Pojken har varit ensam sen dess. - Jag förstår varför han är så djurisk.
Det konstiga är att under veckorna efter att nödkapseln skjutits ut -
- så öppnades luftslussen fem -sex gånger utan att någon farkost dockade.
Han måste ha tänkt ta livet av sig, men inte kunnat genomföra det.
- Kapten. - Här.
Vi är nu tillräckligt nära planeten. Edward bekräftar att sonden är redo.
Säg åt Edward att skicka iväg sonden omedelbart.
- Sondutskjutning utförd. - Allt hänger på det här.
Jo.
Tror du att vi klarar det?
Ja, det gör jag.
Inte jag.
- På nedre skärmen. - Jag ser.
- Vad ville ni? Inget om sonden, väl? - Det är för tidigt för det.
- Det gäller den kinesiska sonden. - Vad är det med den?
Enligt deras dator skickades deras sond ut några timmar innan nödkapseln.
- Men till en annan adress. - Ursäkta?
Systemet har inte bara en planet i den beboeliga zonen, utan två.
De ligger i samma omloppsbana, så teleskopmätningarna såg dem som en.
- Vet du vad det innebär? - Två kanske beboeliga planeter.
Dubbelt så stor chans.
- Har vi några data från deras sond? - Deras skepp svävade för långt bort.
Sonden borde ha sänt datan, men de tog aldrig emot den.
Vi är längre in, så när vi skickat ut vår sond...
- Vi borde alltså ta emot deras data. - Jag tror det.
Just nu är den andra planeten bakom solen här.
Om jag räknat rätt bör det ta några dagar innan planeten blir synlig -
- och vi kan ta emot den kinesiska sondens sändningar.
Vi har fått två chanser, mina herrar.
Men just nu får vi vänta.
Vad tänker kapten på?
Du vet vad jag tänker, kapten.
Alltid. Din besättning ser det inte -
- men jag känner sorgen skölja över dig som vågor på en strand.
Du tänker på hur gamla våra barn hade varit -
- om vi hade fullföljt den ursprungliga planen.
- Jag undrar vem de hade åkt med. - Du hoppas att det vore dig.
- Jag lever. - Drog hon det kortaste strået?
Gjorde hennes besättning myteri och mördade henne?
Och barnet? Tog hon sitt eget liv?
Kanske var det jag som gjorde det. Det är sånt man gör som kapten.
Man tar svåra beslut och står fast vid dem.
Jag vet vad som krävs för att vara kapten.
Kapten? Är ni vaken?
Ja, det är ingen fara. Sov.
Ny låskod krävs, sjukvårdare Hayley Matthews.
Var vänlig slå in den nya koden.
Låskod godkänd, kapten Jon Dale.
Vad har du gjort? Vad gjorde du med honom?
Vad pratar du om? Vi drack och såg på en film.
Jag hittade honom i det tillståndet!
- Herregud! - Pegasus, vem mer har varit här?
Varning: Datorintrång i maskinrummet. Jag kan inte vara behjälplig.
- Var tusan är Lila? - Jag visste att det här skulle hända!
Vi måste hitta pojken!
Mike...
Gud...
Varning: Datorintrång. Någon manipulerar mitt program.
Den enda tillgångspunkten är i maskinrummet.
- Hallå! - Jag pratar med honom.
- Han sa att ha inte gjorde det. - Ingen dog innan han kom hit.
- Han är bara en pojke! - Och en pojke kan mörda nån som sover.
Men det krävs en viss sorts pojke, eller hur?
Jag instämmer. Det är han.
Var är hon? Var är Lila?
Herregud!
- Mår du bra? - Ja, vi lekte kurragömma.
- När såg du honom senast? - För jättelänge sen.
Han skulle leta efter mig, inte gömma sig.
Okej, vad gör vi med honom?
- Ut genom luftslussen om den funkade. - Vi kan inte mörda honom.
Ni gör som ni vill, men jag tänker inte sova i samma rum som grabben.
Vem som helst kan få halsen avskuren. Ursäkta mig.
Vi måste kolla att Pegasus fortfarande fungerar som hon ska.
God morgon, kapten. Edward lagade min huvudenhet.
Så jag är glad att få väcka er.
Men de flesta av mina sensorer är fortfarande urkopplade.
Jag beklagar.
Jag är trött och måste sova!
Hayley?
Gerry?
Pegasus, korridorpanel 42 på A -däck har slitits upp.
Tack, kapten. Jag informerar kommandobryggan.
Jane, kaptenen har kopplat ihop kablarna i panel 42 på A -däck.
Vissa av mina inre sensorer är nu aktiva igen.
Hela besättningen är här, inklusive de två överlevande från The Dragon.
Jon?
Jane?
Det kinesiska skeppets sensorer var också nedkopplade.
Bra jobbat.
Vi måste få igång sensorerna och kolla att det inte är nån mer ombord.
- Hur är det? - Bra. Ge dig iväg.
- Du ville ha hit honom. - Ta med honom hit.
- Vad gör du? Han är ju livrädd! - Det bryr jag mig inte om.
- Var försiktig med honom! - Fråga honom.
Det är en order! Fråga honom!
Han sa att mannen här dödade hans besättning.
Han jagade dem och slängde ut dem genom luftslussen.
Han sa att han är den siste.
Kapten, Jane har fått igång resten av mina internsensorer.
- Uppfattat. - Jay är The Dragons sista överlevande.
- Edward har information från sonden. - Han bör ändå bindas fast.
Bind fast honom!
Edward, kaptenen har kallat till möte, på er begäran.
Jag tror att besättningen vill höra vad ni har kommit fram till.
Vad menas egentligen med "ofullständig"?
Att vi utifrån sondens mätningar inte kan bedöma om planeten är beboelig.
Det är ju det vi har den till! Du ska ju vara experten!
Du är här för att tolka data. Se till att tolka den!
- Det är ofullständigt! - Och vad betyder det?
- Att vi får landa och se. - Vi väntar några dagar.
Med information från den kinesiska sonden vet vi vart vi ska.
- Det har vi inte tid med. - Varför inte?
Ännu en syreenhet gick sönder, Bara två av fyra är igång.
Så vi förbrukar syre snabbare än vi kan fylla på.
- Hur lång tid har vi på oss? - Vi hinner inte vänta på sonden.
Pegasus, hur stor chans har vi att överleva -
- om vi skär ned på antalet ombord som andas?
- Vi kommer inte mörda någon. - Två är redan döda.
Men vi har ett extra par lungor. Det är orättvist att han andas vår luft.
Nej, vi landar. Gör er redo för landning.
Kolla pojken, Hayley.
Om vi landar finns det risk att vi aldrig kan lyfta igen.
Okej.
Kapten, Jane har förberett Pegasus för landning.
Men jag måste varna att efter sju års resa och alla Petes modifikationer -
- så kan det bli skakigt. Jag föreslår en simulation först.
- Vi åker nu. - Pegasus, manuell styrning.
Bekräftat. Styrning nu manuell. Lycka till, Jane.
Start enligt inställd kurs.
Varning: Yttertemperatur ökar. Justera nedstigningsvinkel.
- Upp med nosen! - Jag jobbar på det.
Yttertemperatur nu på kritisk nivå.
- Jane, du ligger 10 grader fel. - Vi brinner upp!
Jag klarar det!
Kväveläcka i sjukstugan. Överslag i mässen.
Nivå två, endast nödkraft.
Skadehanteringssystem startat.
Kapten, vi har nått planetens stratosfär.
Mike, det här hade du älskat...
Jag är inte optimistisk om det här.
- Kom nu. - Jag borde följa med.
Nej, jag behöver dig om vi inte kan lyfta igen.
Att landa är det svåra. Att lyfta är enkelt.
Du är kapten, du hör hemma här.
Ja, då så. Jag stänger slussarna efter er.
- Det kommer att ta några minuter. - Då hinner vi ta på oss dräkterna.
- Någonting djupt. - Vad?
Det var inget. Det spelar ingen roll.
Nu gör vi de här mätningarna.
- Fan... - Är du säker?
- Dina mätvärden är väl samma som mina? - Jo.
- Edward anropar kommandobryggan. - Uppfattat.
Vi skulle inte överleva ens två minuter utan rymddräkter.
Den här planetens ekosystem utvecklas än.
Den har alldeles för mycket metan och väte.
Som Jorden för tre miljoner år sedan. Det är ett torrt borrhål.
Uppfattat. Bättre lycka nästa gång.
Vi är på väg tillbaka.
Men ni gör i alla fall något väldigt få andra människor har gjort.
Låt oss hoppas att vi alla kan gå ut på nästa planet -
- och känna vinden i ansiktet.
Kom ihåg, vi har en andra chans.
Vad gör vi nu?
Återvänder till skeppet.
Kapten, Jane och Edward är ombord igen, och luftslussen är stängd.
Jag föreslår att besättningen sover, då ni alla visar utmattningstecken.
Jag kan kolla skeppets system medan ni vilar.
Det vore trevligt att tillbringa lite tid på marken för en gångs skull.
Jane, grattis, Du är en av mycket få människor som gått på en annan planet.
Jag hoppas att dina första ord var minnesvärda.
Vi kommer att vara redo att lyfta om cirka tre timmar.
Försök vila tills dess.
Motorstart inledd.
Vi lämnar nu planetens atmosfär.
Det funkar. Vi är på väg ut.
Det har uppstått problem, Jane. Motor två tappar kraft fort.
Pegasus, led om all nödkraft till motorerna.
Överföring sker nu.
Varning, kväveläcka i maskinrummet.
- Vi har en kväveläcka. - I maskinrummet!
- Lappa ihop den! - Med vad då?
Det spelar ingen roll! Improvisera! Rör på dig!
Kvävet kan läcka in i det återstående syret.
- Isolera den sektionen. - Det går inte, kapten.
- Men vi kan stänga ned den. - Nej, vi behöver motorkärnan!
Kväveförgiftningsnivå kritisk.
- Vad gör du? - Tejp! Nån sorts metalltejp.
- Om nån har det, så är det Pete. - Det har han inte. Jag har kollat.
Varning: Motorkärnan antänds igen.
Vet du vad? Jag trodde verkligen att två döda mäns rum -
- var ett bra ställe att gömma ett mordvapen på.
Vi har lämnat stratosfären och är utom akut fara.
Men antimateriamotorerna är fortfarande ur funktion.
- Kom igen... - Så vi har inga motorer?
- Just det, kapten. - Vi startar om på nedräkning.
- Motorreläer nedkopplade. - På igen, nu.
- Omstart misslyckades. - En gång till: Fyra, tre, två, ett.t..
- Starta om motorkärnan. - Edward är död.
- Risk för strålningsskador... - Edward är död!
Enheten läcker syre. Rekommenderar evakuering.
- Kolla det. - Kinesiska pojken dödade honom.
Vi är tillbaka på...
- Han högg ihjäl honom. - Evakuera nedre däck.
Jag var nere i maskinrummet, och det fanns inget jag kunde göra.
Livsuppehållande enheter på nedre däck ur funktion.
Okej, nu räcker det.
- Hur är det med dig? - Bara bra.
Jag är bara lite trött.
Jag behöver bara återhämta mig lite.
Har han varit här hela tiden?
- Stanna här. - Antimaterianivå 2% och sjunkande.
- Hayley? - Att lämna planeten tog all vår kraft.
Vi har kraft att skicka en signal till flottan...
- ...eller åka till nästa planet. - Och vi åker väl till planeten?
Kapten?
Ta det lugnt, kapten. Vi vill väl inte förlora en besättningsmedlem till?
- Du mördade dem! - Nej.
Jag varnade att det skulle hända otrevliga saker med kineserna.
Och jag hade rätt. Nu åker vi till den där planeten.
Jag har inte lång tid kvar i det här universumet -
- men jag tänker banne mig dö med vinden i mitt ansikte.
Gör det rätta. Skydda barnen.
Lustigt. Jag hade räknat med att han skulle kämpa emot mer.
- Vart ska vi? - För att se havet, som Pete lovade.
Varning: Om inte motorerna startas om är vi snart i planetens gravitationsfält.
Hayley!
Varning: Allvarliga skrovskador.
Skrovets stabilitet har sjunkit till 21%.
Den där lilla flickan var alltid din svaghet.
- Jag lovade att ta hand om henne. - Varför?
- Hennes mamma är min syster. - Men henne tog du inte med dig.
Bara dottern.
De låg och sov. Hon var bara några dagar gammal.
Alla som skulle till skeppat var tvungna att gå ombord omedelbart.
Så att det inte skulle bli rusning.
Det var ont om tid. Jag tog Lila och sprang.
Nödkapseln har skjutits ut.
Vår älskade kapten har lämnat sitt fartyg.
Så mycket brydde han sig om mänskligheten.
Är planeten beboelig så måste vi skicka en signal.
- Det kan vara mänsklighetens sista hopp. - Mänskligheten hade sin chans.
Var är loggarna som du...? Ah, där har vi dem.
- Förstår du vad han säger? - Inte helt och hållet.
Tillåt mig förklara.
De skickade också ut en sond. Till den andra planeten.
Men sonden krånglade.
Deras reservkraft var närapå slut.
Så de visste att de inte skulle kunna landa och sedan lyfta igen.
Så kaptenen följde efter sonden i nödkapseln.
Han skulle laga sonden, så att de skulle kunna ta emot signalen -
- och få veta om planeten var beboelig eller inte.
Om den inte var det, så slapp besättningen i alla fall dö på planeten.
Och sedan blev en besättningsmedlem galen och började mörda alla.
Ja, utom en liten pojke, som lyckades gömma sig, tills vi dök upp.
Kapten, vi tar nu emot data från den kinesiska sonden.
Stanna där, kapten! Rör ni er, så skär jag halsen av henne.
OM ett enda skott går genom skrovet så är vi alla döda.
Gör det!
Varning, skrovet punkterat. Syreläcka.
- Den är beboelig. - Skicka en signal.
Det kommer att ta den sista kraft vi har.
Jag vet.
Jag skickar signalen till flottan.
Signalsond utskickad. Huvudkraft slut.
Vi är fast i planetens tyngdkraftsfält.
Varning: Vi går in i planetens stratosfär om 30 sekunder.
Pegasus...
- Vad har vi för chans att överleva? - Era överlevnadschanser...
...är noll.
Grattis, kapten. Ni har fullföljt ert uppdrag.
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
Översättning: Mika Wainonen www.ordiovision.com